Jean Charest
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 24 juny 1958 ![]() Sherbrooke (Quebec) ![]() |
![]() | |
29 abril 2003 – 19 setembre 2012 ← Bernard Landry – Pauline Marois → | |
Membre de l'Assamblea Nacional del Quebec | |
30 novembre 1998 – 17 setembre 2012 ← Marie Malavoy – Serge Cardin → Circumscripció electoral: Sherbrooke (en) ![]() | |
Líder de l'Oposició al Quebec | |
30 abril 1998 – 29 abril 2003 ← Monique Gagnon-Tremblay – Bernard Landry → | |
5è Sots-primer ministre del Canadà | |
25 juny 1993 – 4 novembre 1993 ← Don Mazankowski – Sheila Copps → | |
Ministre de Medi Ambient | |
21 abril 1991 – 24 juny 1993 ← Robert de Cotret – Pierre H. Vincent → | |
Membre de la Cambra dels Comuns del Canadà | |
4 setembre 1984 – 30 novembre 1998 ← Irénée Pelletier – Serge Cardin → Legislatura: 36th Canadian Parliament (en) ![]() Circumscripció electoral: Sherbrooke (en) ![]() ![]() | |
Dades personals | |
Residència | Montreal ![]() |
Religió | Església Catòlica ![]() |
Formació | Universitat de Sherbrooke ![]() |
Activitat | |
Lloc de treball | Ottawa ![]() |
Ocupació | polític, advocat ![]() |
Ocupador | McCarthy Tétrault (en) ![]() TC Energy (en) ![]() ![]() |
Partit | Partit Liberal del Quebec Partit Conservador Progressista ![]() |
Participà en | |
21 gener 2004 | Trobada Anual del Fòrum Econòmic Mundial de 2004 ![]() |
Família | |
Cònjuge | Michèle Dionne ![]() |
Fills | Antoine Dionne Charest ![]() |
Premis
| |
Signatura ![]() ![]() | |
![]() ![]() |
Jean Charest (Sherbrooke, 24 de juny de 1958) és un advocat i polític del Quebec.
Fou vicepresident del Canadà l'any 1993 i va esdevenir el màxim líder del partit liberal l'any 1998. Més tard, fou escollit primer ministre del Quebec després de guanyar les eleccions de 2003. El 4 de setembre de 2012, Pauline Marois va assolir el càrrec en les eleccions celebrades.[1]
Primer ministre de Quebec
Va aconseguir esdevenir primer ministre de Quebec al segon intent, després de guanyar les eleccions de 2003 (les eleccions de l'any 1998 s'havia imposat en el vot popular, però havia perdut en nombre d'escons). Els seus tres mandats consecutius (2003-2012) van estar marcats per un auge de les polítiques de caràcter neoliberal, la qual cosa va comportar la crítica dels sectors més progressistes de la "belle province".
Primer mandat
Les seves primeres mesures van estar carregades de polèmica, ja que va intentar limitar el poder dels sindicats, va limitar el dèficit públic, i va baixar els impostos a les rendes més altes.
Segon mandat
A les eleccions de 2007, el Partit Liberal del Quebec va patir una gran davallada en nombre de vots i diputats, de manera que Charest no va aconseguir obtenir majoria per formar govern. Tot i així, va aconseguir formar un govern en minoria. La inestabilitat política motivada per la fragmentació política del parlament quebequès va empentar al país a unes eleccions anticipades.
Tercer mandat
A les eleccions de 2008, Charest va aconseguir novament la majoria absoluta, la qual li ha permès governar amb tranquil·litat en els últims anys. Entre les seves primeres mesures va estar la de reduir les despeses públiques en 220 milions de dòlars canadencs.
Derrota
El Partit Liberal del Quebec va perdre les eleccions de 2012 per un escàs 0,75% dels vots front al Partit Quebequès, liderat per Pauline Marois, qui va esdevenir la primera dona que ocupava el càrrec de primera ministra del Quebec amb un govern en minoria. Després de la derrota, Jean Charest va anunciar que abandonava la política.
Referències
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- ↑ «El sobiranisme tornarà a governar al Quebec». Vilaweb, 05-09-2012. [Consulta: 5 setembre 2012].