Vil·liaumita
![]() | |
---|---|
![]() Petit cristall de viliaumita, provinent de la pedrera Poudrette quarry, Mont Saint-Hilaire, Québec, Canadà | |
Fórmula química | NaF |
Epònim | Maxime Villiaume (en) ![]() ![]() |
Localitat tipus | Illa de Rouma, Los Archipelago, Guinea |
Classificació | |
Categoria | halurs |
Nickel-Strunz 10a ed. | 3.AA.20 |
Nickel-Strunz 9a ed. | 3.AA.20 ![]() |
Nickel-Strunz 8a ed. | III/A.02 ![]() |
Dana | 9.1.1.3 |
Heys | 8.1.2 |
Propietats | |
Sistema cristal·lí | cúbic |
Hàbit cristal·lí | rarament cristalls cúbics, normalment granular, massiva |
Estructura cristal·lina | a = 4.63 Å; Z = 4 |
Grup puntual | isomètrica 4/m 3 2/m |
Color | carmí, vermell cirera fosc, taronja clar, rosa |
Exfoliació | perfecta en {100} |
Tenacitat | fràgil |
Duresa | 2 a 2,5 |
Lluïssor | vítria |
Color de la ratlla | blanca, rosa |
Diafanitat | transparent |
Gravetat específica | 2,79 |
Densitat | 2,79 |
Propietats òptiques | isotròpica, uniaxial (-) |
Índex de refracció | n = 1,327 a 1,328 |
Fluorescència | de color vermell fosc a taronja i groc sota ona curta i ona llarga |
Solubilitat | en aigua |
Més informació | |
Estatus IMA | mineral heretat (G) ![]() |
Any d'aprovació | 1908 |
Símbol | Vll ![]() |
Referències | [1] |
La vil·liaumita[2] és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom de l'explorador francès Maxime Villiaume, per la seva tasca obtenint i col·leccionant exemplars de Guinea i Madagascar. Aquesta espècie va ser trobada per primera vegada a la seva col·lecció.
Característiques
La vil·liaumita és un fluorur de sodi, és a dir, està formada per fluor i sodi. Es pot tornar incolora si s'escalfa per sobre dels 300 °C. Cristal·litza en el sistema cúbic, trobant-se normalment de manera granular o massiva, i rarament forma cristalls cúbics. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 2 i 2,5. Pot ser tallada i emprada en joieria com gemma de gran bellesa.[3] És verinosa, i pot resultar fatal si s'ingereix o s'inhala, causant irritació en mucoses, ulls i aparell respiratori.[4]
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la vil·liaumita pertany a «03.AA - Halurs simples, sense H₂O, amb proporció M:X = 1:1, 2:3, 3:5, etc.» juntament amb els següents minerals: marshita, miersita, nantokita, iodargirita, tocornalita, bromargirita, clorargirita, carobbiïta, griceïta, halita, silvina, salmiac, lafossaïta, calomelans, kuzminita, moschelita, neighborita, clorocalcita, kolarita, radhakrishnaïta, callacolloïta i hephaistosita.
Formació i jaciments
Es forma en petites cavitats en roques alcalines de sienita amb nefelina o en pegmatites de sienita, en fàcies de jaciments lacustres. Sol trobar-se associada a altres minerals com: egirina, sodalita, nefelina, neptunita, lamprofilita, pectolita, serandita, eudialita, ussinguita, chkalovita o diferents zeolites.
Referències
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- ↑ «Villaumite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 febrer 2015].
- ↑ Riba i Arderiu, O. Vocabulari de mineralogia: segons les normes de la International Mineralogical Association: amb equivalències angleses. Barcelona: Servei de Llengua Catalana, Universitat de Barcelona, 2000. ISBN 84-931001-0-2.
- ↑ «Villiaumite» (en anglès). Gemdat. [Consulta: 11 febrer 2015].
- ↑ «Toxicidad de los minerales» (en castellà). Milk Science. [Consulta: 11 febrer 2015].