Ståhjuling
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/37/FlorenceSegwayTour.jpg/250px-FlorenceSegwayTour.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0a/Culoz-FR-01-%C3%A9quilibriste_aventureux.jpg/250px-Culoz-FR-01-%C3%A9quilibriste_aventureux.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9b/Self-balancing_two-wheeled_board%2C_Tasapainoskootteri_C_IMG_4897.jpg/250px-Self-balancing_two-wheeled_board%2C_Tasapainoskootteri_C_IMG_4897.jpg)
Ståhjuling er en samlebetegnelse introdusert av Språkrådet for selvbalanserede batteridrevne kjøretøyer med to hjul. Ordet Segway, som ofte brukes for slike kjøretøy, er et varemerke, og kan derfor ikke brukes av andre produsenter av lignende kjøretøy.[1] Da Roblife Group introduserte lignende kjøretøy brukte man navnet ståhjuling.[2] Norske myndigheter bruker imidlertid betegnelsen selvbalanserende kjøretøy.[3][4]
Beskrivelse
De to hjulene er plassert parallelt og føreren står på en plattform mellom dem. Når føreren lener seg framover beveger seg kjøretøyet framover. Når føreren lener seg bakover, bremser det eller rygger, ut fra om det har hastighet framover eller ikke.
En felles funksjon for ståhjulinger, foruten selvbalansering, er regenerativ bremsing, det vil si at batteriet lades ved bremsing, noe som er en begrensende faktor når det gjelder førerens vekt. Dette er for tiden maks 120 kg. Begrensningen kommer av at ståhjulingen skal kunne panikkbremses fra maksfart til stillestående fort nok.
Segway ble konstruert av den amerikanske konstruktøren Dean Kamen som også har stått for rullestolen Ibot som har delvis samme egenskaper.
I 2015 kom det en ny type ståhjuling, uten håndtak og med mindre hjuldiameter. Disse har på kort tid blitt veldig populære i USA [5], og de har også kommet til Norge.[6] Blant ungdom omtales slike ståhjulinger ofte som hoverboard, på tross av at de ikke svever.
I Norge
Mens man kunne kjøre ståhjulinger lovlig i mange land, var kjøretøyet – på grunn av veitrafikklovgivningen – i flere år ulovlig å benytte på såvel privat som offentlig vei i Norge. Grunnene til dette er blant annet topphastigheten på 20 kilometer i timen, noe som fører til at kjøretøyet var å regne for moped.[7] Unntakene var guidede publikumsturer i Bodø,[8] og ved tillatt bruk av ansatte i Kongeparken. Etter stortingsvalget i 2013 ble det uttalt at den nye regjeringen ville godkjenne bruk av ståhjuling på norske veier.[9] Etter statsråd 13. juni 2014 ble det klart at selvbalanserende kjøretøyer ble tillatt i Norge fra 1. juli 2014. Det ble ikke påbudt med hjelm.[10]
Referanser
- ^ «Språkrådet: Dette er en «ståhjuling»». VG. 14. oktober 2013.
- ^ Avisutklipp, Robolife webside[død lenke]
- ^ «Selvbalanserende kjøretøy blir lovlig i Norge». Samferdselsdepartementet, pressemelding. 26. mars 2013.
- ^ «Her er Oslo-politiets Segway-utfordringer». osloby.no. 24. mai 2014.
- ^ «Stop, Thief! The Weird Origin Story of the World's Most Viral Scooter». Besøkt 24. august 2015.
- ^ «Selvbalanserende Scooter fra FuzeBoard.no». FuzeBoard - Selvbalanserende Scooter. Arkivert fra originalen 4. april 2016. Besøkt 24. august 2015.
- ^ «Segway ulovlig i Norge». Politidirektoratet. 8. juni 2005. Arkivert fra originalen 30. september 2013.
- ^ (Arkiv) Guidet Segway-tur i Bodø (kulturisalten.no, 2008)
- ^ «Den nye regjeringen åpner for Segway i Norge». Aftenposten. 3. oktober 2013.
- ^ «Segway blir lov fra 1. juli». VG. 13. juni 2014.