L11 (гармата)
Ця стаття є сирим перекладом з іншої мови. Можливо, вона створена за допомогою машинного перекладу або перекладачем, який недостатньо володіє обома мовами. Будь ласка, допоможіть поліпшити переклад. |
L11A5 | |
---|---|
![]() Гармата танка Challenger 1 у танковому музеї у Бовінгтоні, Велика Британія, 2010 | |
Тип | танкова гармата |
Походження | ![]() |
Історія використання | |
На озброєнні | з 1966 |
Оператори | «див. Оператори» |
Історія виробництва | |
Розробник | Royal Armament Research and Development Establishment |
Розроблено | 1957 |
Виробник | Королівські збройні заводи |
Вартість одиниці | 227000 дол. США |
Виготовлена кількість | 3012 |
Варіанти | «див. Варіанти» |
Характеристики | |
Вага | 1778 кг |
Довжина | 6,858 м |
Довжина ствола | 55 калібрів (6,6 м) |
Калібр | 120 мм |
Казенник | ковзний вертикальний затвор |
Відбій | 370 мм |
Лафет | Чіфтен та Challenger 1 |
Підвищення | -10…+20° |
Темп вогню | 6-10 |
Дульна швидкість | БФС — 670 м/с БПС — 1534 м/с |
Дальність вогню | |
Максимальна | 3200 м з закритих позицій — 10200 м |
![]() |
L11 (повна офіційна назва: Gun, 120 mm, Tank, L11) — британська 120 мм нарізна танкова гармата виробництва компанії Royal Ordnance. Вона була розроблена на заміну 105-мм гармати L7 яку використовували на танку «Центуріон». Її було встановлено на танки «Чіфтен» і «Челленджер 1», тоді як «Челленджер 2» використовує сучаснішу 120-мм гармату L30, яка також є нарізною. Всього було випущено 3012 гармати L11 при вартості однієї штуки близько 227 000 дол. США.[1]
Стала першою танковою гарматою країн-членів НАТО калібру 120 мм.[1] Попри те, що ця гармата має стандартний для танкових гармат НАТО калібр 120 мм, вона не є сумісною з ними, оскільки L11A5 нарізна та має роздільно-гільзове заряджання, тоді як інші натівські 120-мм гармати, як Rh-120, є гладкоствольними й мають унітарні боєприпаси.
Історія
Royal Armament Research and Development Establishment у Форту Голстед розробила нову 120 мм нарізну гармату у 1957. Нова гармата була визнана необхідною, тому що британська армія зазначила далекобійність більшу ніж інші армії, наприклад, 2 000 m (2 200 yd), за специфікацією армії США, незважаючи на тогочасні дослідження, за якими запропонована дистанція бойового зіткнення було ближча за вимоги армії США.[2] L11 була розроблена для встановлення у башту танка Чіфтен (FV4201). Після вогневих випробувань у 1961, L11 була прийнята на службі для танка Чіфтен у 1965 і поступила на озброєння британської армії у 1966.
З того часу було розроблено вісім різних варіантів гармати L11. У червні 1976 було розпочато виробництво нових боєприпасів для L11A5.
Варіанти
На базі гармати Royal Ordnance L11 було розроблено серію різних моделей; основною серійною версією стала L11A5.
- L11A1 – Перший серійний варіант; 130 штук.
- L11A2 – RO Defence внесли чисельні зміни, в тому числі модифікували вентиляційну трубу, обтюратор захисного кожуха та 15 вентиляційних отворів. Міцніші матеріали використано у виробництві затворного кільця.
- L11A3 – Деякі зміни затворного кільця.
- L11A4 – Тестовий прототип з механізмом заряджання.
- L11A5 – Основна серійна модель. Нова вбудована дулова система та новий і легкий ежектор який вимагав додаткову вагу у 7,7 kilograms (17 lb) на затворі для балансу.
- L11A6 – Переробка моделі A3 під поліпшення моделі A5.
- L11A7 – Запропоновано напів-автоматичний шомпол, але у серію не прийнято.
- L30 (EXP 32M1) – Останній варіант конструкції L11, розроблений за програмою Challenger Armament.
Конструкція
Затворний механізм - напівавтоматичний ковзний затвор. Гармата мала гідропневматичну систему відбою з двома буферами. Відбій гармати становив 37 cm (15 in). Конструкція затвору базувалася на конструкції затвору Krupp/skoda sfh/18/43 model 18 який британці ретельно вивчили після Другої світової і обрали для використання у 120 мм гармати.[3]
На відміну від більшості гармат які стріляють унітарними снарядами, тут заряджання окреме. Метальний заряд розташовано у картузі яка згоряє (або пізніше у гільзі яка згоряє для БПС). Таке заряджання потребує обтюрації затвора на відміну від унітарних снарядів. При першій демонстрації, БПС (бронебійний підкаліберний снаряд) вистрілювали завдяки циліндричним зарядам. Бронебійно-фугасні снаряди (БФС), димові і інші снаряди використовували напів-циліндричні заряди (L3). Два заряди для фугасних боєприпасів могли зберігатися на місці одного заряду для бронебійних. У танках Chieftain та Challenger, 36 зарядів зберігалися у боєукладці з водою, тому при влучання снаряда у боєукладку вода змочувала метальні заряди не даючи їм спалахнути.
Ствол гармати L11A5 оснащено ежектором на відстані приблизно дві третини від дулового зрізу і термальним кожухом.
При першій презентації до ствола було приєднано кулемет калібру 12,7 мм. Траєкторія набою кулемета збігалася з траєкторією снаряда на відстані до 2 600 m (2 800 yd), на цю дистанцію вистачало трасера. Це, хоч і ефективно, обмежувало дальність стрільби такою відстанню. Наприкінці 1970-х у британській армії замість цільових кулеметів почали використовували лазерні далекоміри, що дозволило збільшити дальність стрільби. Проте, після тестових стрільб у США на Абердинському полігоні було визнано, що стрільба на дистанції понад 3 km (1,9 mi) марна через відхилення снаряду. Особливо це підходить для цілей які рухаються. Під час Корейської війни британська армія озброєна танками Центуріон з гарматами Ordnance QF 20 pounder успішно обстрілювала бункери на відстані 4000 м.[4]
Під час операції Гренбі з гармати L11 на британському Challenger 1 змогли зробити найдальше влучання у танк у військовій історії, іракський танк T-72 було підбито на відстані 5,1 км.[5]
Характеристики
- Калібр: 120 millimetres (4,7 in)
- Довжина ствола 6,604 metres (21 ft 8,0 in) (55 calibres)
- Загальна довжина 6,858 metres (22 ft 6,0 in)
- Вага: 1 778 kilograms (3 920 lb)
- Віддача: 37 centimetres (1 ft 3 in)
- Максимальні відстань/швидкість (БОПС): 3 000 metres (3 300 yd), 4 495 ft/s (1 370 m/s)
- Максимальні відстань/швидкість (БФС): 8 000 metres (8 700 yd), 2 198 ft/s (670 m/s)
- Максимальна швидокстрільність: 10 пострілів/хв[6]
- Середня швидкострільність: 6 пострілів/хв
- Кути підвищення: +20/-10 на Chieftain Mk 2.
Доступні боєприпаси
- L31 High Explosive Squash Head (HESH)
- L15 Armour Piercing Discarding Sabot-Tracer (APDS-T) (виробництво припинено)
- L20 Discarding Sabot-Training (DS-T)
- L23 Armour Piercing Fin Stabilized Discarding Sabot (APFSDS)
- L34 Smoke
- L32 Squash Head-Practice (SH-P)
- L35A1 картеч
Оператори
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/67/L11A5_operators.png/400px-L11A5_operators.png)
Поточні оператори
Колишні оператори
Див. також
Гармати схожі за призначенням, продуктивністю і епохою
- У—5ТС «Молот» : Радянська115-мм гладкоствольна гармата
- Royal Ordnance L7 : Попередник гармати L11
Примітки
- ↑ а б Forecast International. L11 and L30 120mm Tank Gun. Архів оригіналу за 10 листопада 2013. Процитовано 19 липня 2016.
- ↑ Ogorkiewicz, p.50
- ↑ The Guns 1939-45 pg.51 para. 3 Ian V. Hogg >
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 10 червня 2016. Процитовано 19 липня 2016.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ Longest tank to tank kill Challenger 1 tank FV4030. YouTube. TankNutDave. 28 жовтня 2008. Архів оригіналу за 22 травня 2016. Процитовано 4 травня 2021.
- ↑ 8 за реальними даними
Джерела
- Ogorkiewicz, R.M., Design and development of fighting vehicles, Macdonald, London, 1968
- Norman, AFV Profile No.19 Chieftain and Leopard (Description), Profile Publishing